Innledning

1.0 Innledning
//The prosperity of a nation, geographical region, business or individual depends on their ability to navigate the knowledge space."// Pierre Lévy

Lærere, elever og skoleledere forholder seg til en kompleks situasjon når det gjelder IKT, spesielt pedagogisk bruk av IKT i skolen. Digital kompetanse ble innført som begrep ([|Stortingmelding nr. 30], [|Program for digital kompetanse]) og [|Kunnskapsløftet]etablerte digital kompetanse som en femte grunnleggende ferdighet i tillegg til lesing, skriving, regning og det å kunne utrykke seg muntlig. Med Kunnskapsløftet (LK06) fikk Norge en framtidsrettet læreplan, og det at digital kompetanse ble sidestilt med andre grunnleggende ferdigheter er unikt i verden. Digital kompetanse, som kan defineres som: "...ferdigheter, kunnskaper og holdninger ved bruk av digitale medier for mestring i det lærende samfunn" (Erstad, 2005, s.132) har fått en sentral plass i Kunnskapsløftet, som ikke nødvendigvis gjenspeiles i skolen.

Mange forskere, blant andre Arne Krokan, har pekt på at den digitale kompetansen finnes i den norske skole, men den finnes på gal side av kateteret.(Krokan, 2009) Begrep som "Screenagers", "Digitalt infødte", "Homo Zappiens" osv, henspiller på at det er en generasjonskløft i skolen mellom dem som er oppvokst med Internett, og har "knekt koden", og den eldre generasjonen hvor de fleste lærere, skoleledere, skoleeiere og politikere hører hjemme. Krumsvik sier det slik:"Vi har å gjere med eit danningsprosjekt som sprengjer tradisjonelle rammer" (2007, s. 14) . Det er stor variasjon når det kommer til kunnskaper og ferdigheter i IKT i skolenorge. ITU-Monitor 2009 som undersøker skolens digitale tilstand, finner at spesielt forskjellen mellom grunnskolen og videregående er påfallende. IKT er bedre integrert i det daglige skolearbeidet i videregående skole enn i grunnskolen. Til tross for innføringen av LK06 er det slett ikke allmenn enighet om at IKT fremmer læring. I bloggsfæren, på universitetene, i avisene og i klasserommene bølger diskusjonene høyt, og IKT vekker sterke følelser. "I debatter preget av sterke meninger er det en tendens til mytedannelse." (2005) skriver Jon Lanestedt om LMS-debatten.

Temaet for denne oppgaven er to digitale "verktøykasser" for pedagogisk bruk av IKT i skolen, [|LMS] (Learning Management System) og [|Web 2.0.] Disse fremholdes ofte som i direkte opposisjon til hverandre, og Web 2.0 karakteriseres av noen som mer brukervennlig, innovativt, åpent og fleksibelt enn LMS.

Fra 2001 har norske utdanningsinstitusjoner og læresteder, og universiteter i Europa og USA gått til anskaffelse av LMS. Rogaland fylkeskommune (RFK) innførte som en av de første i Norge, it´s learning i 2002. Da hadde man allerede som det eneste fylket i landet brukt et webbasert samhandlingsverktøy (weboffice) fra 1997. Dette ble egentlig utviklet av næringslivet, men man så også nytten i skole- og kurssammenheng. Weboffice hadde en begrenset funksjonalitet og var lite egnet som administrasjonsverktøy, så derfor gikk RFK over til bruk av it´s learning i 2002. Innføringen av LMSer var et paradigmeskifte med hensyn til våre tradisjonelle meninger og syn på pedagogikk/didaktikk, læring og skole generelt.

Etter de nye Internettjenestene, Web 2.0, sitt inntog står skolen kanskje fremfor et nytt skille i forhold til den nettbaserte pedagogikken og didaktikken. Mulighetene for læring ekspanderer hele tiden ved at det stadig kommer nye Internettjenester som gjør det mulig å kommunisere og bidra til at læringsmiljø blir sterkere og mer "virkelige" (Richardson, 2007) Samtidig er skolehverdagen mer sammensatt enn bare det pedagogiske arbeidet som foregår. Krav til dokumentasjon og oppfølging av elever er økende. Trykket på lærerne er større og hverdagen er mer hektisk. I denne skolehverdagen befinner lærerne seg i et skjæringspunkt mellom LMS og Web 2.0.

Diskusjonene som kretser om dette skjæringspunktet frembringer en rekke spørsmål, slik som: Utelukker Web 2.0 og LMS hverandre? Eller er det heller slik at de utfyller hverandre? Er det automatisk slik at bruk av Web 2.0 fører til at skolen blir mer innovativ, og hva menes egentlig med innovative pedagogiske metoder når det kommer til Web 2.0? Trenger et læringsmiljø å være helt åpent for å være godt? Og hva menes med åpenhet? Hvilke digitale tjenester bruker lærere og elever i dag? Hva menes med digital kompetanse i forhold til elever og lærere, og hvilke konsekvenser får det om lærere og elever har høy digital kompetanse? Hvilke funksjoner og tjenester av LMS og Web 2.0 er foretrukne av lærere med høy digital kompetanse?

Vi ønsket å undersøke disse problemstillingene/spørsmålene både med tanke på forholdet mellom lærere og elever, men også med tanke på samspill mellom større enheter, som organisasjonsenheter, ulike skoler i et fylke og sentraladministrasjonen i et fylke kontra de enkelte skolene. Med utgangspunkt i Rogaland fylkeskommune som skoleeier ønsker vi å undersøke hvordan samspillet mellom Web 2.0 tjenester og læringsplattformer (LMS) bør utformes for å kunne ivareta behov for samhandling på tvers av organisasjonsenheter og samtidig støtte mer innovative pedagogiske metoder.

I diskusjonen av innovative pedagogiske metoder vil vi ikke gå inn på de ulike pedagogiske tilnærmingsmåtene som LMS og Web 2.0 kan støtte, i veldig stor grad. En omfattende diskusjon av dette temaet ligger utenfor oppgavens hovedtema. Slike pedagogiske tilnærmingsmåter kan være sosiokulturelt læringsperspektiv, som vi vil diskutere svært kort, innholdsfokusert læring, individuell læring, kollaborativ og kooperativ læring, som vi også kommer kort inn på.

Til Abstract og sammendrag Til Metode Home